УДК 81:1
Екстралінгвальні фактори в екології Південно-Африканського варіанту англійської мови
Клочко С.О.,
канд. психол. наук., доцент кафедри іноземної філології
Хмельницький національний університет

	Факт поширення у світі англійської мови є предметом багатьох наукових дискусій, які наприкінці ХХ століття спричинили появу нових понять на кшталт: «світові англійські мови» (від англ. «world Englishes»), «нові англійські мови» (від англ. «new Englishes»), «постколоніальна англійська» (від англ. «Postcolonial English») та ін. (переклад наш – С.К.).  На перший погляд, суть перелічених понять зводиться до одного – позначення варіантів англійської мови як продуктів мовної глобалізації. Проте вищезазначені терміни не можуть вважатися синонімами, оскільки  між ними є суттєві відмінності. Розглянемо їх.
	Поняття «світові англійські мови» було вперше вжито в працях Б. Качру, присвячених класифікації варіантів англійської мови за національними та регіональними ознаками (наприклад, британська англійська, американська англійська, нігерійська англійська, новозеландська англійська та ін.) [1]. Ми поділяємо  думку Е. Шнайдера про те, що  це поняття є найбільш широким за змістом [1, с. 29]. 
Словосполучення «нові англійські мови» вперше з’явилось у 1984 р. у дослідженнях Платта, Вебера та Хо на позначення варіантів англійської мови, які розвивалися у статусі другої мови на територіях Африки та Азії (наприклад, індійська англійська). 
Термін «постколоніальна англійська» (запропонований Е. Шнайдером у 2007 році) позначає варіанти англійської мови, які розвивалися на територіях колишніх Британських колоній (наприклад, Південно-Африканська англійська) та формувалися під впливом особливих для тих територій соціальних та історичних умов [2, с. 8, 29]. Зауважимо, що більшість варіантів англійської мови були сформовані саме в умовах колоніальної політики Великої Британії, починаючи з XVII ст.
Південно-Африканський варіант англійської мови (ПАА), виникнення якого пов’язано з поселеннями британців на території південної Африки наприкінці XVIII – початку XIX  ст., наразі є гетерогенним за сутністю, оскільки включає такі різновиди, як White South African English, Black South African English, Indian South African English. ПАА є єдиним із постколоніальних варіантів, який лінгвісти не уналежнюють однозначно ані до зовнішнього, ані до внутрішнього кіл Качру [див.: 1]. До тепер залишається невизначеним статус англійської мови для більшості громадян ПАР: національна мова чи друга мова? Примітно, що Південно-Африканський варіант англійської мови завжди перебував у особливому багатокультурному еколінгвістичному середовищі.
	Ситуація ускладнюється, з одного боку, багатомовністю регіону, а з іншого тим, що територія нинішньої ПАР у різні часи та за різних обставин заселялася представниками етнічно- та соціально різних мовних спільнот, для яких англійська мова мала різну значущість. На території Кейпського регіону, яка була колонізована голландцями наприкінці XVII ст., спочатку панувала голландська мова. У наступному столітті вона, так само як і сформований внаслідок мовних контактів африкаанс, була пригнічена англійською мовою – мовою двох різних груп британських колонізаторів земель  Кейпу та Наталі. Той час (тобто XVIII ст.) і можна вважати початком формування Південно-Африканського варіанту англійської мови.  
Особливо наголосимо на важливості історичного факту соціальної гетерогенності британських колоністів. Перша хвиля іммігрантів прибула у 1820 р. до Кейпу; це були представники робітничого класу із провінційних південно-східних регіонів Великої Британії, а також із Шотландії та Уельсу. Другу хвилю іммігрантів (до землі Наталь, 1848 р.) склали англійські  аристократи, відставні офіцери й освічені жителі великих міст країни. Відповідно, різні комунікативні навички цих двох груп і сформували основу сучасного Південно-Африканського варіанту англійської мови. Пізніше до колонії прибували представники Індії, Греції, Португалії та інших країн і залишали свій відбиток на стані колоніального варіанту англійської мови, так само,  як і місцеві діалекти. 
Аналіз процесу становлення та подальшого розвитку ПАА потребує інвентаризації та глибокого вивчення екстралінгвальних факторів, які вплинули та продовжують впливати на мовну систему ззовні.
Вивчення взаємодії між мовою та її оточенням наразі є слушним у площині відносно нового міждисциплінарного напряму лінгвістичних студій – еколінгвістики. Екологія мови (в нашому випадку – ПАА) спрямована на інтегрування в єдину теорію надбань різних наук, у поле зору яких так чи інакше потрапляє мова (історія, соціологія, етнолінгвістика, культурологія та ін.). Саме міждисциплінарний вимір наукових досліджень сприятиме синтезу накопичених фрагментів знання у єдине ціле та уможливить прогнозування щодо подальших векторів розвитку досліджуваної мовної системи. 

Література:
1.	Kachru, Braj B. World Englishes and Applied Linguistics. Languages and Standards: Issues, Attitudes, Case Studies. Anthology Series 26. URL: https://files.eric.ed.gov/fulltext/ED347791.pdf (Last accessed 28.01.2018).
2.	Schneider, Edgar W. Postcolonial English. Varieties around the world / E. W. Schneider. – Cambridge University Press, 2007. – 367 p.