УДК 338.2
Рудніченко Є.М.
Теоретичні основи формування системи економічної безпеки на мікрорівні 
Питанням формування системи економічної безпеки в останні роки приділяється значна увага, що обумовлено існуванням великої кількості загроз і ризиків, а також нестабільною ситуацією в економіці багатьох країн світу. Така увага до проблеми вимагає не тільки чітких практичних рекомендацій, а й розвитку теоретичного базису наукових досліджень даного напряму.
Дослідження процесів формування дієвої системи економічної безпеки суб’єктів господарювання повинні базуватися, на нашу думку, на основних положеннях інституційної та біоорганізаціїної (еволюційної) теорій. Окремі положення зазначених теорій використовувалися у працях В. Мартинюка, Г. Козаченко, О.Ляшенко, Ю. Погорелова, Я. Жаліло, які присвячені економічній безпеці.
 Інституційна теорія переважно стосується поведінки певних державних та недержаних інститутів, що відповідає макрорівню У цьому контексті найбільш відомі роботи Т. Веблена, У. Мітчелла, Дж. Коммонса, Дж. Ходжсона, В. Уильямсона, Р. Саймона, Р. Коуза, Д. Норта, Ф. Перру, Ж. Фурастьє, Р. Мюрдаля та ін. Вплив інституційної складової на окремих суб’єктів господарювання ми розглядаємо з позиції фіскального підходу, а стосовно розвитку та функціонування окремих суб’єктів господарювання – детальна увага приділяється біоорганізаційним теоріям, де саме існування підприємств досліджується у контексті певної еволюційної компоненти, з виділенням окремих "ореолів існування" або "ніш". Серед найбільш відомих прихильників даної теорії виділяють Г. Саймона, М. Крозьє, Ф. Сєлзніка, Г. Спенсера, Т. Парсонса, М. Ханнана, Дж. Фрімена, Г. Керолл. Біоорганізаційний підхід є неоднозначним, хоча і дозволяє пояснити певні об’єктивні процеси, що виникають при формуванні захисного механізму суб’єктів господарювання та державних інституцій.
Незалежно від історичних економічних течій та специфіки процесів взаємодії суб’єктів ринку притаманної кожній окремій країні та економіці, поступово формується певне законодавче поле, яке часто формально, а іноді і реально відокремлює інтереси інститутів та суб’єктів господарювання й узгоджує процедури взаємодії та ефективного їх співіснування у площині господарського та цивільного права. Юридичні протиріччя господарського та цивільного права, з точки зору економічних відносин, проявляються у лобіюванні інтересів держави та суспільства, з одного боку, і приватних компаній з іншого.
Конфлікт інтересів об’єктивізується у різних підходах щодо дотримання правових норм, оскільки державні інститути повинні забезпечувати добробут і безпеку суспільства, а приватні компанії, в першу чергу, дбають про добробут своїх власників та працівників. Отже, дотримання законодавства, з одного боку, є необхідністю для забезпечення економічної безпеки суб’єкта господарювання, а з іншого – може містити суттєві загрози, наприклад вагомий фіскальний тиск і зменшення прибутків власників. Виходячи з основних постулатів біоорганізаційної теорії для розвитку екологічної системи необхідно підтримувати регулятивний баланс між «хижаками» - державними інститутами та «біологічними ресурсами» - суб’єктами господарювання. Тобто мова йде про певне регулювання впливу держави на суб’єктів господарювання у контексті дотримання балансу між надмірним регулюванням економічних процесів (централізована економіка) і стихійним ринком, в якому держава не здатна виконувати свої соціальні зобов’язання внаслідок недоотримання обов’язкових платежів. Зважаючи на існування загроз і ризиків як для держави, так і для суб’єктів господарювання, система економічної безпеки на макро-, мезо- та мікрорівні повинна охоплювати широке коло питань пов’язаних не тільки з нормативно – правовим забезпеченням, а й питань соціально-економічного розвитку суспільства. У чисельному еквіваленті стан економічної безпеки проявляється в показниках легкості ведення бізнесу, конкурентоспроможності економіки країни, легкості сплати податків, забезпеченості власними фінансовими ресурсами, величиною ВВП на одну особу та інших індикаторах, що наведені у методиці розрахунку рівня економічної безпеки України [1].
Непересічною подією для вітчизняної системи державного управління стало створення Міністерства доходів і зборів, оскільки воно об’єднало податкову та митну служби, які до цього часу виділялися у більшості досліджень як окремі державні інститути. Позитивом такого об’єднання може бути формування єдиних підходів у роботі з платниками податків і зборів та уніфікація інформаційних систем, що зробить роботу вищезазначених служб більш ефективною та прозорою з точки зору платників податків. Отже, зважаючи на певні проблеми у сфері взаємодії суб’єктів господарювання та державних інститутів необхідно постійно шукати шляхи її оптимізації та підтримувати баланс інтересів держави і бізнесу, що у підсумку дозволить забезпечити належний рівень економічної безпеки на макро- та мікрорівні, а теоретичним підґрунтям досліджень у цьому напряму повинен бути інституціоналізм, що дасть змогу пояснити процеси взаємодії підприємства і держави, а також біоорганізаційна теорія – для пояснення процесів розвитку та конкуренції між суб’єктами господарювання.
Література
1. Методика розрахунку рівня економічної безпеки України [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.me.gov.ua/control/publish/article?art_id=97980