УДК 338.1                                                                              О.І. Гончар, А.В. Бердичевський
 
ОСОБЛИВОСТІ СУЧАСНОГО ЕТАПУ ТА ГЕНЕЗИС ТЕОРІЇ ПОТЕНЦІАЛІВ ПІДПРИЄМСТВА

Досліджені та узагальнені існуючі підходи до визначення змісту категорії потенціал підприємства та конкретизації його місця в системі управління підприємством з точки зору забезпечення конкурентних переваг та інноваційних засад розвитку. Обґрунтовані рекомендації щодо формування механізму управління потенціалом підприємства; виявлення основних принципів його побудови.
Ключові слова: економічний потенціал, ресурси, здібності, можливості, компетенції, елементи, механізм управління, елементи, фактори.

Постановка проблеми. Успішність функціонування та можливості розвитку підприємства в сучасних умовах євро інтеграційних процесів і посилення конкуренції безпосередньо пов’язана із умінням реагувати на виклики ринкового середовища, яке представлене сукупністю загроз та можливостей, пристосовуватися до його змін та реалізовувати власні здатності. Такі особливості вимагають від менеджменту компанії безперервного удосконалення усіх сфер діяльності: маркетингу, виробництва, фінансів, інноваційної та інвестиційної діяльності. Саме здатність до створення і використання таких удосконалень забезпечує ефективність управління реалізацією позитивних можливостей розвитку підприємства та мінімізує можливі негативні наслідки. Досягнення даних цілей реалізується лише за умови впровадження компетенцій, які зможуть адаптувати підприємство до зовнішнього середовища. Результатом такої адаптації повинно стати створення та функціонування управління, зорієнтованого на пошук і розвиток перспективних можливостей для суб’єкта господарювання. Аналіз практики показує, що сучасні підходи до управління потенціалом підприємства спрямовані на створення такого організаційного механізму, який би забезпечував конкурентні переваги підприємства у майбутньому. 
Аналіз останніх досліджень. Дослідженню проблем забезпечення ефективності діяльності підприємств, розвитку їх потенційних здатностей присвячено значну кількість наукових публікацій вчених-економістів: Є.  Бельтюкова, Р. Брейлі, Л. Вдовенко, А. Воронкової, В. Гриньової, С. Майєрса, О. Орлова, А. Поддерьогіна, І. Рєпіної, А. Череп та ін. Зважаючи на вагомий науковий доробок вчених по даній проблематиці, недостатньо дослідженими залишаються питання щодо формування економічного механізму управління сукупним потенціалом промислових підприємств, яке б сприяло довгостроковому економічному розвитку суб’єктів господарювання. Відсутність дієвого комплексного підходу, реалізація якого дала б змогу забезпечити ефективний процес управління господарською діяльністю промислових підприємств, є однією з ключових причин гальмування стійкого підвищення ефективності господарської діяльності, прибутковості та економічного розвитку підприємств у довгостроковій перспективі, що обумовлює актуальність дослідження.
Метою статті є дослідження та аналізування існуючих підходів щодо уточнення сутності потенціалу підприємства і його складових, обґрунтування засад формування механізму управління потенціалом.
Основний матеріал дослідження. Виокремлення категорії та головних положень теорії потенціалу підприємства з’явились наприкінці 60-х років ХХ століття. Багато авторів-дослідників сучасного стану цієї теорії вказують на те, що вона розвивалась у період монополії марксистської політекономії, яка орієнтувалася саме на аналіз та оцінку наявних факторів виробництва. Це сприяло розвитку «результативного підходу» до визначення суті потенціалу підприємства. Як правило, при досліджені терміну «потенціал», користуються визначеннями, наведеними у тлумачному словнику іноземної мови С. І. Ожегова та Великій Радянській Енциклопедії. Відповідно до того, який підхід дослідження обирали науковці – ресурсний чи результатний – і визначається потенціал підприємства, або як набір ресурсів, або як можливості досягати певного результату. С. І. Ожегов у тлумачному словнику іноземної мови зазначає, що «саме слово має подвійне значення: перше – це фізична характеристика – величина, що характеризує запас енергії тіла, що знаходиться в даній точці поля; друге – в переносному значенні – ступінь потужності (прихованих можливостей) у будь-якому відношенні» [1, с. 633]. У Великій Радянській Енциклопедії наводиться визначення терміну «потенціал» як «засоби, запаси, джерела, які є у розпорядженні і можуть бути мобілізовані, приведені у дію, використані для досягнення визначених цілей, здійснення плану; вирішення певної задачі; можливості окремої особи, суспільства, держави у визначеній галузі» [2, c. 428]. Термін «потенціал» походить з латинського «potentialis» і датується ХІV століттям. Тлумачення даного терміна з англійської мови дещо відрізняється від вищенаведених визначеннь: «potential» – «1) як прикметник (XIVстоліття): «існування можливості: здатний до розвитку дійсності (потенційної переваги), точно вираженої можливості»; 2) як підмет (1817 р.): дещо, що може розвиватися або здійснюватися; як перспектива: будь-яка різновидність функції, від якої інтенсифікується або досягається певний рівень сфери, яка легко може бути обчислена» [3]. На нашу думку, саме останнє тлумачення має розглядатись в основі теорії потенціалу підприємства, оскільки первинним фактором є існування реальних можливостей у суб’єкта господарювання, який виступає їхнім носієм. Саме трактування потенціалу підприємства визначає і подальший напрямок дослідження даної категорії. 
Існуюча система знань, крім визначення самої категорії «потенціал підприємства», представлена класифікацією, характеристикою, структурою, уявленням про процес формування та систему оцінки. Однак, в силу існування різних підходів дослідження цієї категорії відсутнє їхнє оформлення як єдиної теорії. Узагальнення даних знань визначається необхідністю удосконалення управління підприємством, його сукупним потенціалом, об’єктом якого виступають можливості суб’єкта господарювання. 
Визначення категорії „потенціал” настільки різноманітне, що заслуговує окремого дослідження. Так Н.Т. Ігнатенко та В.П. Руденко, досліджуючи це поняття в економічній науці, виділили такі ознаки його класифікації:
- «сукупність ресурсів;
- потужність виробництва;
- загальна ресурсна, економічна, природна характеристика регіону;
- можливість досягнення ефекту» [4, с. 7].
Дана класифікація релевантна і до категорії «потенціалу підприємства», у всіх його інтерпретаціях (виробничий, ринковий, економічний). Однак, на нашу думку, її слід уточнити, класифікувавши за такими ознаками:
1) як сукупність ресурсів:
- «сукупність ресурсів, які в процесі виробництва набирають форми факторів виробництва» [5, с.17];
- «кількість і якість ресурсів, якими розпоряджається та чи інша господарська система» [6, c.14];
- «сукупність майнового потенціалу і фінансового стану економічного суб’єкту» [7, с. 12];
- [характеризується] «сукупністю ресурсів без врахування реальних взаємозв’язків, що утворюються в процесі виробництва» [6, c.14];
- «засоби, запаси, джерела, які є в наявності і можуть бути мобілізовані для досягнення певної мети або розв’язання певної задачі, тобто сукупність реальних нагромаджених ресурсів» [8, с. 7];
2) як потужність:
- «потенціал підприємства є аналогом виробничої потужності підприємства, об’єднання, і тому визначити його можна як „максимально можливий річний, добовий, часовий або віднесений до іншої часової одиниці випуск продукції або виконання робіт, які є кінцевим для об’єкта»; причому поняття «виробничий потенціал» носить переважно територіальний характер і розповсюджується на визначену територію» [9, c.10-11];
-«виробничий потенціал» «відображає максимальну потужність сфери матеріального виробництва по виконанню робіт на основі збалансованого і гармонійного розвитку всіх його елементів, повного і найкращого використання всіх видів ресурсів» [10, c.15].
3) як сукупність можливостей:
- «як можливості системи ресурсів і компетенцій підприємства створювати результат для зацікавлених осіб за допомогою реалізації бізнес-процесів» [11, c. 7-8];
- конкурентоздатний потенціал – це «сукупність виробничо-фінансових, інтелектуальних і трудових можливостей підприємства, які забезпечують йому стійкі конкурентні позиції на ринку» [12, c. 105];
- ринковий потенціал – це «можливість управління його (потенціалу - прим. авт.) ресурсами на певних етапах розвитку з метою ефективної взаємодії з ринком» [13, c. 4];
- «максимально можлива сукупність активних і пасивних, явних і прихованих альтернатив (можливостей) якісного розвитку соціально-економічної системи підприємства у певному середовищі господарювання (ситуаційно-ринкова складова) з урахування ресурсних, структурно-функціональних, часових, соціально-культурних та інших обмежень» [8, с. 7].
4) як здатність досягати результатів:
- «обсяг робіт у приведених одиницях виміру витрат праці (нормо-години), який може бути виконаний протягом деякого періоду часу (наприклад, року) основними виробничими робітниками на базі наявних виробничих фондів при двох-, трьохзмінному режимі роботи і оптимальної організації праці виробництва» [8, с. 7];
- «потенціал виробництва може бути інтерпретовано як кількісну оцінку результативності виробничої системи» [14, c. 5];
- «сукупність ресурсів, які функціонують разом, що володіють здатністю виробляти визначений обсяг продукції» [6, c.15];
- «потенціал підприємства являє собою реальну або ймовірну здатність виконати цілеспрямовану роботу» [ 8 ,c. 13];
- «економічний потенціал – здатність підприємства забезпечувати довготривале функціонування і досягнення стратегічних цілей на основі використання системи наявних ресурсів» [15, с. 8];
5) як відносини: «під виробничим потенціалом підприємства слід розуміти відносини, що виникають на підприємстві з приводу досягнення максимально можливого виробничого результату при найбільш ефективному використанні  виробничих ресурсів, наявному рівні техніки та технології, передових формах організації виробництва» [16].
Відповідно до ознак визначення, сформувались різні концепції дослідження потенціалу: трактування його як сукупності або як характеристики ресурсів – презентує ресурсну концепцію вивчення даної категорії, а як потужності, сукупності можливостей, здатності досягати результату та відносини – результатну.  
Наявність різноманітних ознак підтверджують неоднозначність позиції щодо трактування категорії «потенціалу підприємства», оскільки одна і та сама категорія пов'язується з категоріями «ресурси», «можливості», «здатності», виступає як характеристика чи відносини. Трактування потенціалу підприємства як здатності досягати тих чи інших результатів, звичайно, близьке до поняття використання можливостей, однак їхнє ототожнення є некоректним. Щодо розуміння потенціалу підприємства як сукупності відносин, то, на нашу думку, така позиція не визначає суті поняття, оскільки потенціал підприємства виступає предметом господарських відносин у процесі його реалізації, проте сам по собі не є відносинами.
 Однак, при визначені категорії «потенціал підприємства», наголошуючи на первинності поняття «можливість», не варто відокремлювати їх від поняття «здатність». Під «здатністю підприємства розуміють його особливості, які є суб’єктивними умовами успішного здійснення певного виду діяльності» [17, с. 114], а «можливість – це засіб, умова, обставина необхідна для здійснення будь-чого» [17, с.115]. 
У сучасній зарубіжній економічній літературі поняття «потенціал» трапляється рідко, натомість свого поширення набула тема створення здатностей найкращого використання конкурентних переваг [6, 8, 18], а концепція фірми, застосована на ресурсному підході, вважається такою, що має описовий характер і не дає можливості досліджувати бізнес-процеси. Місце категорії потенціал підприємства займає поняття «динамічні здатності» («Dynamic Capabilities»). Дана теорія гармонійно пов'язує поняття здатностей і можливостей фірми, і нашу думку, втілює в собі основи управління потенціалом підприємства, оскільки, по-перше, враховує мінливість зовнішнього середовища фірми, наголошуючи на існуванні можливостей, а також на необхідності розвитку компетенцій – здатностей – знаходити і використовувати дані можливості. «Динаміка: здатність відновлювати компетенції у відповідності із змінами зовнішнього бізнес-середовища. Здатності: ключова роль стратегічного менеджменту і адаптації, інтеграції та підтвердження організаційних та функціональних компетенцій для співставлення їх вимогам мінливого зовнішнього середовища. Динамічні здатності – можливості фірми інтегрувати, будувати та розпізнавати внутрішні та зовнішні компетенції відповідно до швидких змін зовнішнього середовища» [18; с. 322].
На нашу думку, дана концепція повністю співвідноситься з трактуванням потенціалу підприємства як реальної можливості, оскільки, відображає її суть – здатність до розвитку дійсності. Найбільш повним вважаємо визначення категорії «потенціал підприємства» як сукупність можливостей досягати відповідних результатів у своїй діяльності, обумовлених системою здатностей їхнього використання в умовах мінливого зовнішнього середовища, формувати перспективи розвитку.
Особливістю визначення досліджуваної категорії є використання понять які характеризують одні і ті ж функціональні сфери діяльності підприємства. Так «потенціал підприємства» ототожнюють з поняттями «виробничий потенціал», «економічний потенціал», «стратегічний потенціал», «ринковий потенціал», які хоча і близькі за змістом, однак є неідентичними і, швидше, виступають функціональною ознакою класифікації видів потенціалу підприємства. Взаємодія даних категорій розглядається у процесі формування потенціалу підприємства, при вивченні його структури. Однак, на нашу думку, узгодження даних категорій є об’єктивною необхідністю дослідження поняття «потенціал підприємства» і його структурування, конкретизації підходів щодо формування механізму управління. Так, підхід до розгляду потенціалу підприємства як сукупності можливостей дозволяє вирішити дану проблему визначивши основні можливості, об’єктивне існування яких забезпечує життєдіяльність підприємства, та які сприяють реалізації стратегічних цілей. 
Однак, слід зауважити, що швидкі та непередбачувані зміни бізнес середовища в сучасних умовах, впливають на формування головної мети та визначення стратегічних завдань господарської діяльності промислових підприємств. Адже, основну мету своєї діяльності кожне підприємство визначає відповідно до особливостей та пріоритетів господарської діяльності, з обов’язковим врахуванням основних факторів впливу зовнішнього середовища, які, у свою чергу, можуть викликати необхідність певного коригування попередньо сформованої мети діяльності суб’єкта господарювання. Формування головної мети діяльності підприємств, здійснюється з урахуванням їх галузевої приналежності, однак, стратегічна орієнтація комерційних суб’єктів господарювання на забезпечення стійкого зростання прибутку, спостерігається в переважній більшості випадків формулювання цілей їх бізнесу.
Дослідження економічної літератури за даною темою, дозволяє виділити три ключові підходи до визначення головної мети діяльності підприємства: 1) період класичної економічної теорії. Головна мета діяльності підприємства спрямована на забезпечення отримання максимальної величини позитивного фінансового результату (прибутку); 2) період теорії стійкого економічного зростання. Основна мета підприємства – забезпечення безкризового (антикризового) розвитку та поступового збільшення обсягів господарської діяльності; 3) період сучасної економічної теорії. Головна мета діяльності підприємства полягає у: максимізації добробуту власників підприємства за рахунок використання одержаного позитивного фінансового результату, який розглядають як ключову умову реалізації основної мети діяльності суб’єкта господарювання; максимальному зростанні ринкової вартості підприємства; максимізації величини доданої вартості; задоволенні потреб споживачів та вимог ринку; здійсненні внеску підприємства в економічний розвиток суспільства.
Ідея максимізації позитивного фінансового результату, як головної мети діяльності підприємства, була започаткована у вченнях представників класичної економічної теорії А. Сміта та А. Курно і практична актуальність її реалізації спостерігалася впродовж досить тривалого періоду часу. Таким чином, спрямованість стратегічної мети на максимізацію позитивного фінансового результату є безперспективною для тих промислових підприємств, діяльність яких орієнтована на забезпечення стійкого підвищення прибутковості та економічного розвитку суб’єкта господарювання в довгостроковій перспективі.
Теорія стійкого економічного зростання передбачала реалізацію мети, орієнтованої на безкризовий розвиток та поступове розширення обсягів діяльності підприємства, основним недоліком якої була відсутність можливості поєднання оптимальної реалізації потенціалу прибутковості суб’єкта господарювання при одночасній мінімізації рівня його підприємницького ризику. Оскільки, збільшення величини позитивного фінансового результату часто супроводжується підвищенням ступеня підприємницького ризику для підприємства.
Розвиток сучасної економічної теорії характеризується значним різноманіттям наукових підходів до формування головної мети підприємства, у змісті якої, переважно, в завуальованому вигляді згадується показник позитивного фінансового результату. Вважаємо, що в процесі формування головної мети діяльності підприємства, необхідно обов’язково враховувати умову забезпечення стійкого підвищення прибутковості, вдосконалення потенціалу та економічного розвитку підприємства в довгостроковому періоді, без реалізації якої успішність досягнення основної мети суб’єкта господарювання піддається значному сумніву та не може йти мова про розвиток його економічного потенціалу.
Досвід високорозвинутих країн свідчить про те, що здатність підприємств протистояти кризовим явищам в економіці, спроможність запровадити ефективну реструктуризацію у найвирішальніші періоди життєвого циклу є визначальними для підвищення рівня їх прибутковості, активізації та мобілізації усіх резервів і засобів антикризового управління. 
Потреба у постійних змінах, пристосуванні до зовнішнього середовища та підвищенні антикризового потенціалу є  головним стимулом сучасних машинобудівних підприємств за умов розширення інтеграційних процесів.
Для підприємств машинобудування формування і використання антикризового потенціалу є головним критерієм і напрямом їх розвитку. Процеси формування механізму управління потенціалом повинні ґрунтуватись на загальній концепції, виборі стратегії розвитку підприємства як на внутрішньому, так і на зовнішньому ринках (рис. 1).
Зокрема, при виході на нові ринки, підприємство повинно постійно контролювати дотримання стратегічних планів підвищення ефективності використання ресурсів, персоналу та потужностей основних виробничих фондів, забезпеченні конкурентоздатності продукції , послуг та, загалом, потенціалу. 
Отже, сильні та слабкі сторони підприємства звичайно представлені його ресурсами і компетенціями, котрі в сукупності складають потенціал для використання ринкових шансів. Із сполучення специфічного для підприємства виробничого потенціалу з ринковим складається стратегічний потенціал успіху, котрий варто інтерпретувати в якості передумови успішної діяльності у віддаленій перспективі. Можливість існування будь-якого підприємства визначається ринком, який породжує необхідність виробляти. Cаме тому ринкові можливості в сукупності створюють можливість виробляти певний продукт чи послугу, за ціною, за правилами та умовами конкретної ніші ринку. 
Чи можливе існування підприємства без фінансових можливостей? Ні, оскільки з одного боку вони виступають матеріально-майновим забезпеченням виробництва та подальшого просування продукції на ринок, з іншого – є самостійним джерелом можливостей, від стану і якості якого залежить існування підприємства.

Загальна концепція управління потенціалом підприємства

1. Вибір місії та стратегії розвитку підприємства

2. Досягнення синергічного ефекту від використання ресурсів

3. Формування організаційної структури управління та її стимулювання 

4. Комплексна оцінка ефективності, якості та конкурентоспроможності

5. Системний підхід до  формування потенціалу підприємства

6. Оптимізація процесів структуризації потенціалу

7. . Побудова механізму управління потенціалом підприємства

Підвищення ефективності діяльності підприємства

Зміцнення і підвищення антикризового потенціалу підприємства

Забезпечення стійкого подальшого розвитку підприємства

8. Інформаційне забезпечення 

Чинники зовнішнього середовища

Чинники внутрішнього середовища

Рис. 1. Алгоритм формування організаційно-економічного механізму управління потенціалом  підприємства

Похідними фінансового потенціалу є, наприклад, інвестиційний потенціал, який визначається, в першу чергу, фінансовими можливостями. Кожен із перелічених потенціалів: ринковий, виробничий чи фінансовий є видом економічного потенціалу, однак економічний потенціал більш ширше поняття, яке є сукупністю всіх вищеназваних, і є потенціалом вищого порядку. На нашу думку, саме ринковий, виробничий та фінансовий потенціали представляють собою основоутворюючі можливості, оскільки їхнє об’єктивне існування забезпечує сукупність взаємопов’язаних та взаємозалежних зовнішніх і внутрішніх передумов діяльності суб’єкта господарювання та породжує можливості нижчого порядку. Саме тому механізм управління потенціалом сучасного підприємства повинен базуватись на принципах системного та комплексного підходу щодо вибору вектору розвитку.
ДЖЕРЕЛА ТА ЛІТЕРАТУРА:
1.	Одинцова Г. С. Некоторые аспекты структуризации потенциала предприятия / Г. С. Одинцова, Г. А. Селезнева // Економіка розвитку. – 2005. – № 2. – С. 74‑75.
2.	Попов Е. В. Рыночный потенциал предприятия / Е. В. Попов. ‑ М. : Экономика, 2002. – 600 с.
3.	Biogas. Thyssengas GmbH [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.thyssengas.com/web/cms/de/243248/thyssengas/presse/ (дата звернення: 14.06.2011).
4.	Иванов Н. И. Экономические аспекты производственного потенциала. Теория и практика / Н. И. Иванов. – Донецк : ИЭПНАН Украины, 2000. – 420 с.
5.	Антипов К. А. Концепция развития ИСУ ФХД газотранспортного предприятия [Электронный ресурс] / Антипов К. А. : докл. на Междунар. технол. конгр. «Новые высокие технологи газовой, нефтяной промышленности, энергетики и связи», (CITOGIC’2004. — Астрахань). — Режим доступа: — www/ekon.oglib.ru.
6.	Лапин Е. В. Оценка экономического потенциала предприятия : монография / Е. В. Лапин. – Сумы : Унив. кн., 2004. – 360 с.
7.	Слижиц М. И. Экономический потенциал производственных фондов в машиностроении / М. И. Слижиц. ‑ М. : Машиностроение, 1986. – 152 с.
8.	Ускова С. И. Экономический потенциал как основа предпринимательской деятельности [Электронный ресурс] / С. И. Ускова. – Режим доступа: http://science-bsea.narod.ru/2006/ekonom_2006_2/uskova_ekonom.htm.
9.	Дзина М. А. Оценка потенциала предприятия как основа управления его конкурентоспособностью / М. А. Дзина // Ученые зап. Тавр. нац. ун-та им. В. И. Вернадского. Серия «Экономика». – 2007. – № 1, т. 20(59). – С. 55‑59.
10.	Іванов В. Б. Потенціал підприємства : наук.-метод. посіб. / В. Б. Іванов, О. М. Кохась, С. М. Хмелевський. – К. : Кондор, 2009. – 300 с.
11.	Коробейников О. П. Интеграция стратегического и инновационного менеджмента / О. П. Коробейников, А. А. Трифилова // Менеджмент в России и за рубежом. — 2001. — № 4. – С. 25-36.
12.	Воронкова А. Е. Концепція управління конкурентоспроможним потенціалом підприємства / А. М. Воронкова // Економіст.– 2007. – № 8. – С. 14–17.
13.	Архипов В. М. Проектирование производственного потенциала объединений (теоретические аспекты) / В. М. Архипов. – Л. : Изд-во Ленингр. ун-та, 1984. – 135 с.
14.	Яцентюк В. А. Управление эффективностью экономического развития предприятия промышленной сферы [Электронный ресурс] / В. А. Яцентюк // Проблемы соврем. экономики. – 2007. – № 4. – Режим доступа: http://www.m-economy.ru/art.php3.artid=23246.
15.	Лукша П. О. Экономическая организация: на пути к синтетической теории / П. О. Лукша, М. В. Белоусенко // Вопр. экономики. – 2006. ‑ № 2. – С. 99‑115.
16.	Федонін О. С. Потенціал підприємства: формування та оцінка : навч. посіб. / О. С. Федонін, І. М. Репіна, О. І. Олесюк. – К. : КНЕУ, 2003. – 316 с.
17.	Гончар О. І. Еволюція категорії «потенціал підприємства» та її роль в економічних дослідженнях  / О. І. Гончар  // Вісн. Хмельн. нац. ун-ту. – 2009. – Т. 3, № 5. – С. 245–247.
18.	Teece D. J. Dynamic capabilities and strategic management [Електронний ресурс] / David J. Teece, Gary Pisano, Amy Shuen // Strategic Management Journal. – 1997. – № 18(7). – Р. 509–533. – Режим доступу: http://pages.stern.nyu.edu/~eyoon/seminar/CrossDisciplinary/Teece.pdf/ (дата звернення: 14.09.2011).

Gonchar O. І., Berdichevsky A.V.  Peculiarities of the current stage and genesis of the theory of enterprise potentials.
Existing approaches to determining the content of the category of the potential of the enterprise and specifying its place in the enterprise management system in terms of providing competitive advantages and innovative principles of development are investigated and generalized. The recommendations on formation of the mechanism of management of potential of the enterprise are substantiated; revealing the basic principles of its construction.
Keywords: economic potential, resources, abilities, opportunities, competences, elements, control mechanism, elements, factors.

Гончар О.И., Бердичевский А.В. Особенности современного этапа и генезис теории потенциала предприятий.
Исследованы и обобщены существующие подходы к определению содержания категории потенциал предприятия и конкретизации его места в системе управления предприятием с точки зрения обеспечения конкурентных преимуществ и инновационных принципов развития. Обоснованные рекомендации по формированию механизма управления потенциалом предприятия; выявление основных принципов его построения.
Ключевые слова: экономический потенциал, ресурсы, способности, возможности, компетенции, элементы, механизм управления, элементы, факторы.